Kom igjen, Eddie! Du greier å treffe den.
Slå til. Knus ballen.
Eddie greier ikke å slå langt.
Løp, gutt!
Fortsett!
Gli!
Jeg har med disse til deg.
Du burde ringe henne.
Hun ventet på deg, Eddie.
Din bror Joe begynner som selger i morgen.
De har jobb på Ruby Pier. Da kan du spare til studiene.
- Ikke Ruby Pier. - Hva sa du?
Jeg vil ikke jobbe på Ruby Pier.
Alle jeg kjenner ...
- Jeg har ikke lyst til det. Ok? - Ja, ok.
Kan du lukke døra?
- Han trenger bare litt tid. - Han må ikke være så ovenpå.
Er det ikke fint nok å jobbe på piren?
- Etter alt han har vært igjennom. - Hva vet du? Han sier ingenting.
Ser du noen gang på ham? Det skjedde noe fælt der borte.
Det skjer noe fælt hver dag.
Jeg går ut.
- Stå opp og få deg en jobb. - Gå og legg deg, pappa.
Stå opp og få deg en jobb.
- Du er full, pappa. - Stå opp og få deg en jobb!
Tror du at du er bedre enn meg?
Stå opp og få deg en jobb.
Nå holder det!
Du er ikke så skadet. Ikke er du så tøff heller.
Jeg kan fortsatt banke deg, slik som før.
Ikke nå lenger.
Ikke nå lenger!
Eddies tredje himmel var et sted der han ikke hadde vært før.
Kroppen hans var forfalt.
Og sjelen hans var blitt rastløs.
Er den reparert?
Jeg er her, pappa. Se på meg!
Jeg er her. Se på meg!
- Se på meg! - Han hører deg ikke.
Ikke vær sint.
Faren min er der inne.
Egentlig ikke.
Det er bare sjelen hans. Her er den trygg.
- Det er en del av min himmel. - Hvorfor må faren min være trygg?
- Skal jeg forklare det? - Nei.
- Hvor skal du? - Hjem.
- Bli med meg. - Nei.
- Kommer jeg til å se jorda igjen? - Nei, dessverre.
Kan jeg få livet mitt tilbake? Jeg lover å forbedre meg.
- Hvorfor vil du tilbake? - Hvorfor?
Fordi du, dette ... Ingenting gir noen mening. Derfor.
Hvor er de man skal møte i himmelen? Broren og moren min.
Vennene mine ... Jeg husker ikke engang min egen død.
Det var en liten jente ... Vognen falt ned.
Jeg kjente hendene hennes.
- Og det var da jeg ... - Gikk bort?
Dro til den andre siden?
Møtte din skaper?
Døde.
Hva husker du fra øyeblikket da du døde?
Jeg fløt.
Farger jeg aldri hadde sett før.
- Beklager, men jeg kjenner deg ikke. - Men jeg kjenner deg.
Hvis du har tid til meg ... nå.
Seaside. Dette stedet husker jeg.
De rev det for mange år siden.
Der er jeg. Jeg var pen.
- Jobbet du her?. - Ja, hvordan det?
Du virker ikke som noen oppvarter.
Jeg har ikke alltid vært rik.
Familien min var fattig. Jeg sluttet på skolen for å jobbe.
Det gjorde vi alle, mine søstre og jeg. Inntil vi ble gift.
Jeg var den siste.
Så møtte jeg Emil.
Han kom hver morgen og spiste en stor frokost.
"Han har god appetitt," tenkte jeg.
Men han hadde appetitt på mer enn mat.
Vel, jeg var jo pen på den tiden.
Og Emil, han var så sjarmerende. Og eventyrlysten.
Og rik. Han hadde litt av en formue.
Har du sett disse bildene?
De lå i de gamle arkivene på verkstedet.
- De fleste er fra før min tid. - Gamle ting kan påvirke en.
Selv om de står i det gamle arkivet.
Han elsket tivoliene ved vannet. Han fridde i et av dem.
Da jeg sa ja, lovet han å fange øyeblikket for ettertiden.
Derfor bygde han et monument.
Et sted der barn kunne være barn.
Og voksne ikke trengte å bli voksne.
Han fikk tak i dyr og klovner.
En karusell fra Frankrike og et pariserhjul fra Tyskland.
Og mesterverket hans ...
Inngangspartiet.
Det var storslått.
"Kjæreste," sa han.
"Alle som går gjennom porten, vil passere under ditt blikk."
Jeg forstår ikke.
Var du aldri nysgjerrig på navnet på stedet der du jobbet?
Der faren din jobbet i alle de årene? Ruby Pier.
Her oppe.
Jeg er Ruby.
Det er rart.
Kanskje vi har noe her.
Limonade?
En bronsestjerne.
Dette er galt.
Glem forsikringsfolkene. Det er ille nok, det som skjedde.
Ja, la ham hvile i fred.
- La gutten være. Nå er det nok! - Nei, han trenger en lærepenge.
Nei, pappa. Ikke gjør det!
- Hold opp. - Ti stille!
Jeg lover at jeg ikke skal gjøre det igjen.
Hvor kommer røyken fra?
- Det er ikke sant. - Hva er det?
Jeg husker brannen. Halvparten av tivoliet brant ned.
Den gangen laget man alt av tre og tjære.
Piren vår var som en fyrstikkeske.
Jeg tryglet Emil om ikke å dra dit.
Men selvsagt gjorde han det. Han ville redde gaven til meg.
De sa at han prøvde å redde inngangsportalen -
- med bildet av meg på.
Den raste sammen.
Det var ikke forsikret.
Sånn var min Emil. Han tok alltid sjanser.
Den kvelden mistet vi alt.
- De bygde opp tivoliet igjen. - Det var noen andre, ikke vi.
Emil lå på sykehuset i månedsvis. Nesten alle sparepengene gikk med.
Likevel ville han ikke selge det. Er det ikke utrolig?
Men jeg solgte det. Til en rik jernbaneeier.
Han bevarte navnet. Jeg brydde meg ikke.
Vi flyttet.
Jeg passet min elskede mann.
Og jeg hadde et umulig ønske.
- Hva var det? - At han aldri hadde bygd stedet.
Det har jeg også tenkt et par ganger.
Jeg hadde drømmer da jeg var ung.
Jeg ville gjerne bli ingeniør.
Faren min sa: "Verden består av vinnere og tapere, Eddie."
"Det er flest tapere."
Han sørget for at jeg ble en av dem.
Faren din hadde ikke skylden for at du aldri forlot Ruby Pier.
- Hvem hadde det? - Det er to til du skal møte.
Selv om jeg møter tusen mennesker, vil det ikke forandre noe.
Piren, den dumme jobben ... Det var det siste pusset han spilte meg.
Hvordan det?
Ved å dø.
Det er faren din. De har kjørt ham på sykehuset.
Herregud, det er min skyld.
Det er min skyld.
Hennes skyld?
Han kom drivvåt hjem en natt.
Sikkert full. Og så var det hennes skyld at han fikk lungebetennelse!
Sånn var faren min. Det var aldri han som gjorde noe galt.
Jeg overtok arbeidet hans mens han var innlagt.
Jeg jobbet kvelder og helger, så han ikke skulle miste jobben.
Og så døde han.
Mor fortsatte å snakke med ham som om han fortsatt levde.
Jeg besøkte henne og sa: "Mor, skal jeg rydde bort tallerkenene?"
Det gjør faren din, Eddie.
- Pappa har gått bort. - Hvor da?
Jeg flyttet tilbake uka etter. Jeg beholdt jobben, -
- så jeg kunne forsørge moren min. Jeg ble slik som faren min.
Og jeg dro aldri.
Hva skjer?.
- Du vet ikke hvordan faren din døde. - Hva mener du?
- Hva gjør han her?. - Han har fått sparken for å drikke.
Han ville snakke med faren din, men han var ikke hjemme.
Moren din ville kle på seg for å gå ut og finne faren din.
Ikke rør deg, ditt svin.
- Det er lenge siden det skjedde. - Hva gjør du? Nei, ikke gjør det.
Hva fanken er det som skjer?
- Kom hit! - Jeg er uskadd.
- Hva gjorde han? - Jeg er uskadd.
Nei, ikke gjør det!
Hvorfor lot han ham ikke drukne? Hvorfor drepte han ham ikke?
Han ønsket å gjøre det. Men de hadde vært i krigen sammen.
Mickey skaffet ham hans første jobb. Lojalitet betydde mye for faren din.
Til slutt ble det viktigere enn raseriet hans.
Derfor reddet han et liv i stedet for å ta det.
Lungebetennelse.
Han kjempet lenge imot havet.
Noen ganger ropte han på moren din.
Eller broren din.
Eller deg.
På meg?
Hvordan vet du det?
Det lå to pasienter på rommet.
Faren din døde midt på natten.
Da jeg hørte hvor han hadde jobbet, -
- føltes det som om jeg hadde mistet et familiemedlem.
lgjen forbannet jeg Ruby Pier.
Jeg skulle ønske jeg kunne gjøre all dens skade ugjort.
Det ønsket formet min himmel.
Det forstår jeg ikke. Denne gamle kafeen?
Den er mer enn et sted.
Den står for en tid da alt var enklere.
Men alle menneskene der inne. Alle ble skadet.
Ulykker, slagsmål, branner.
Jeg ville ikke ha det.
Min himmel skulle være et sted der alle som led på grunn av Ruby Pier, -
- skulle være trygge i all evighet. Faren din også.
- Jeg hatet ham. - Det vet jeg.
Han var en djevel da jeg var liten. Og enda verre da jeg ble eldre.
Da han ikke kunne banke meg mer ...
... sluttet han helt å snakke med meg.
Sinne er rene giften.
Det fortærer oss innefra.
Vi tror at vi sårer folk når vi hater dem.
Men hatet er et tveegget sverd. Den smerten vi påfører andre, -
- påfører vi også oss selv.
Hvorfor er alt så annerledes enn jeg trodde?
Husker du hva du følte da du først kom hit?
Jeg følte ingen smerte. Jeg hadde ingen bekymringer.
Ikke noe hat.
Det er fordi ingen blir født med sinne.
Vi bygger det opp i årenes løp med tingene vi ikke sier -
- og tingene vi begraver. Når vi dør, befris sjelen fra det.
Og så kan den se sannheten.
Hva må jeg gjøre?
Du må tilgi faren din.
Pappa?
Nå er jeg her.
Jeg så hva som skjedde.
Jeg forsto deg ikke.
Det gjør jeg fortsatt ikke. Du banket meg, ydmyket meg.
Jeg var sønnen din.
Se på meg, pappa.
Jeg er eldre enn deg.
Jeg kjente ikke livet ditt. Jeg kjente ikke deg.
Men jeg forstår det nå. Jeg gir slipp på det, ok?
Kan vi gi slipp på det?
Jeg tilgir deg. Hører du det?
Jeg tilgir deg, pappa.
Jeg tilgir deg.
Det er i orden.
Hvor gammel var den avdøde?
Det vet jeg ikke. Det var fødselsdagen hans.
Hva kan du fortelle meg om ham ...
... som jeg kan dele med de andre sørgende?
Om Eddie? Om hvordan han var?
Han var en fin fyr.
Han gjorde små ting for en iblant. Hjalp en.
Men han var en seig, gammel geit. Alt måtte være trygt.
"Sørg for at den er trygg, Dom." "Stram skruene, Dom."
Hvordan var han privat?
Privat ...
Jeg vet at Eddie elsket sin kone svært høyt.
Hun ga ham en klokke en gang med et lite pariserhjul på.
Og han tok den aldri av.
Men jeg møtte henne aldri.
Til den pene bruden, Marguerite.
Og den heldige brudgommen, min lillebror Eddie.
Han fant ut at han kunne leie en restaurant billig på julaften.
Til bruden og brudgommen.
- Synd at vi ikke hadde råd til mer. - Det er alt jeg har ønsket meg.
Kom, Eddie. Vi elsker den sangen.
- Vær så snill. - Jeg kan ikke.
Du vet at jeg ikke kan bevege meg.
- De stirrer på oss. - Det blåser jeg i.
Det blåser jeg i.
Du lever. Og du er her.
Og jeg elsker deg.
Gratulerer med dagen, kjære.
Det er ikke så lett å finne en klokke med et pariserhjul, vet du.
Liker du den?
Selvsagt liker jeg den.
- Ser du? - Ja ...
Jeg selger tonnevis av dem. Jeg blir nok distrikssjef.
Eddie?
- Hei, Joe. - Hei, Marguerite.
- Hvornår slutter du å arbeide? - Det er bare deltid.
Joe skal bli distriktssjef. Er ikke det alle tiders?
- Tull. - Det er flott.
Eddie, bli med ut litt.
Hun er sjefen.
Gratulerer med dagen, mr. Eddie!
Noe sånt kunne jeg aldri brukt.
Hvis du gjorde det, ville ikke mennene sett på andre.
Eddie ... Eddie!
- Har du kortet? - Hvilket kort?
- Forsikringskortet? - Ja.
Vent her. Jeg går ut.
Takk.
Se. Man kan se moloen.
Hva, skatt? Pariserhjulet?
Hjem.
Ta noe å drikke. Du har godt av å drikke noe vann.
Mitt fjerde menneske?
I gode og onde dager?
Det er ikke sant.
Er det virkelig sant? Marguerite?
I gode og onde dager?
Håret ditt ... Det er hvitt.
Jeg kan ikke slutte å stirre. Unnskyld.
Har du allerede glemt, hvordan jeg ser ut, Eddie?
Det glemte jeg aldri.
Bare brylluper. Det var mitt eget valg.
Jeg drar fra det ene til det andre, over hele verden.
Når brudgommen løfter sløret og bruden tar ringen. Alltid det samme.
De tror alltid at deres kjærlighet vil slå alle rekorder.
- Var det sånn i vårt bryllup? - Vi hadde en som spilte trekkspill.
- Beinet ditt. - Det blir verre igjen.
Har du også vært gjennom alt sammen?
- Møtte du fem mennesker? - Ja.
- Forandret det noe? - Det forandret alt.
Og så dro jeg hit for å vente på deg.
Min elskede.
Hvor mye har du fått vite etter at du døde?
Jeg husker alt fra da vi var sammen.
Og nå vet jeg hvorfor det skjedde.
Jeg vet at du elsket meg høyt.
Men jeg vet ikke hvordan du døde.
Der var en liten jente i en av attraksjonene.
En ny en. Ikke sånn som i vår tid. Alt går så fort nå.
Jeg stolte ikke på denne.
Kabelen røk, jeg vet ikke hvordan. Den lille jenta satt under den.
Jeg løp for å dytte henne bort. Jeg tok hendene hennes.
Mer husker jeg ikke. Jeg kjente hendene hennes ... og alt ble svart.
Jeg prøvde, men jeg vet ikke om jeg mislyktes.
Jeg har ikke snakket så mye siden jeg kom hit. Herregud, Marguerite ...
Jeg kan ikke få sagt ...
Jeg har savnet deg sånn.
Alt i orden, Eddie?
- Det er ingenting, vennen min. - Var det den samme drømmen?
- Skal jeg lage noe til deg? - Klokka er fire om morgenen.
- Jeg kan gjerne gjøre det. - Legg deg til å sove, skatten min.
Hva skjedde under krigen?
- Du fortalte meg det aldri. - Det kunne jeg ikke.
Vi måtte overleve. Vi gjorde det vi måtte gjøre.
Men jeg ble aldri den samme igjen.
Alle drømmene mine var borte. Jeg skulle gitt oss et bedre liv.
- Jeg skulle fått oss vekk fra piren. - Du elsket piren.
Jeg mistet meg selv. Unnskyld.
- Tror du Gud vet at jeg er her? - Selvsagt.
- Hvorfor spør du? - Jeg vet ikke.
En del av livet gjemte jeg meg for ham.
Og resten av det?
I resten gikk jeg ut fra at han ikke visste at jeg fantes.
Det er en god vin, ikke sant?
Er du lei deg for noe? Med oss to, mener jeg?
Her er en ballong.
Jeg var lei for at vi ikke kunne få barn.
- Vi hadde mange rundt oss. - Hva med deg?
Er det noe med oss du er lei for?
Ja, at det ikke varte lenger.
- Jeg skal lage te. - Jeg skal gjøre det.
Du måtte leve uten kjærlighet i mange år.
Du følte at den ble tatt fra deg. At jeg forlot deg for tidlig.
Ja, du forlot meg for tidlig.
- Det var en grunn til det. - Hvilken grunn? Du døde.
Du døde og mistet alt. Jeg mistet den eneste jeg hadde elsket.
Nei, det gjorde du ikke. Jeg var her.
Og du elsket meg likevel.
Tapt kjærlighet er også kjærlighet, Eddie.
Den antar bare en annen form.
Man kan ikke holde den andre i hånden.
Man kan ikke stryke over den andres hår.
Men når de sansene svekkes, gjør de plass for noe annet.
Minner. Minnene blir ens partner.
Man holder rundt dem. Man danser med dem.
Livet må ta slutt.
- Det må ikke kjærligheten. - Jeg ville ikke ha noen andre.
- Jeg er fortsatt forelsket i deg. - Det merket jeg.
Merket du det her?
Selv her.
Jeg vil vise deg noe.
Jeg har tatt vare på dette.
Dans med meg, Eddie.
Får jeg spørre deg om noe?
Hvorfor ser du ut sånn som den dagen vi giftet oss?
Fordi jeg trodde du ville like det.
Kan du forandre utseende?
Forandre det? Til hva da?
Til slutten.
Jeg var ikke så pen mot slutten.
Kan du det?
Jeg vil ikke fortsette. Jeg vil bli her.
Nei, ikke nå igjen!
Ikke ta henne fra meg igjen!
Taper.
Vasker.
Vasker slik som våre inaer.
Mødre.
Hvor er mødrene deres?
Disse? Det er piperensere.
Jeg gir dem til barna på piren.
Se.
Liker du den?
Du brente meg.
- Hva sa du? - Du brente meg.
Du gjorde meg til ild.
Jeg forstår ikke.
Moren min sa: "Gjem deg."
"Gjem deg i nipaen." Inaen min sa at hun skulle komme tilbake.
Hvem gjemte du deg for, lille pike?
Soldat.
Kom ut!
Jeg er soldat!
Hvorfor er du i himmelen?
Du brente meg. Du gjorde meg til ild.
Du var i skyggen i hytten.
Ina sa at hun skulle komme tilbake.
Ina sa at Tala var i sikkerhet.
Du brente meg. Jeg var ikke i sikkerhet.
Jeg drepte deg.
Tilgi meg, kjære Gud.
Hele denne tiden ...
Alle marerittene ...
Tilgi meg. Jeg visste det ikke.
Jeg visste det ikke. Hvorfor visste jeg det ikke?
Vask meg.
Vask meg ...
Jeg vet ikke hvordan man gjør det.
Fem.
Fem?
Er du fem år?
Du er mitt femte menneske.
Hvorfor er du trist?
Hvorfor jeg er trist?
Her, mener du?
På jorda?
Jeg var trist fordi jeg ikke gjorde noe ut av livet mitt.
Fordi jeg alltid følte meg -
- fanget av tingene som skjedde.
Jeg var ikke der jeg skulle vært. Skjønner du det?
Det var der du skulle vært.
Hvor da? På Ruby Pier som reparatør?
Hvorfor det?
Hva skulle jeg gjøre der?
Barna. Du beskyttet dem.
Du hjalp meg hver dag. Du hjalp meg.
Det var der du skulle være.
Eddie reparatør.
Det var en jente på tivoliet da jeg døde. Vet du hvem jeg mener?
Reddet jeg henne? Trakk jeg henne vekk?
Ikke trekke, dytte.
Du dyttet henne vekk. Stor ting falt ned.
Du beskyttet henne.
Jeg kjente hendene hennes.
Jeg kunne ikke ha dyttet. Jeg kjente hendene hennes.
Ikke hennes hender. Mine hender.
Jeg førte deg til himmelen. Jeg beskytter deg.
Alle ulykkene han hadde avverget.
Alle menneskene han hadde beskyttet.
Han så dem alle. Og alle barna deres.
Og alle deres barns barn.
De var der på grunn av de enkle tingene han gjorde.
Dag etter dag.
Dette er historien om en mann som het Eddie.
Han levde og døde.
Og en dag skulle han selv dele himmelens hemmelighet:
At alle mennesker påvirker hverandre.
Og de påvirker andre igjen.
Verden er full av historier. Men alle historiene er én.